ŽIV ZAKOPAN
Upomoć!
Hej!
Upomoć! Upomoć!
Dobro, dobro...
Koji je ono broj?
121...
Jebem ti!
Gde je?
911, pričekajte molim. - Ne, čekajte! Čekajte!
Slušam, ovde 911?
Zakopan sam, morate mi pomoći. Ne mogu da dišem.
Zakopan sam u kovčegu. Molim vas, pomozite mi. Pošaljite nekoga.
Gospodine, polako. Vaše ime? - Pol Konroj.
Dobro, g. Konroj, možete li odrediti svoju lokaciju? - Ne znam.
U kovčegu sam, ne znam gde. Molim vas, pomozite mi, bojim se.
U kovčegu? - Da, u jednom poput onih starih drvenih.
Jeste li u mrtvačnici? - Ne, nisam. Ne znam.
Kako ste me dobili?
Molim? - Ako ste u kovčegu, kako ste me nazvali?
Imam mobilni, bio je mobilni u kovčegu.
Zovete me sa vašeg mobilnog? - Da. Ne. Nije moj, ali zovem sa mobilnog.
Mobilni je bio u kovčegu u koji ste ušli? - Da. Nisam ušao.
Kako ste završili u kovčegu, gospodine? - Stavili su me ovde.
U kovčeg? - Da. Molim vas, pomozite mi.
Kažete da je kovčeg zakopan? - Da.
Ja sam vozač kamiona, Amerikanac. Mnogo je vruće i ne mogu da dišem.
Znate li gde se nalazite? - Negde u Iraku. Pomozite mi.
U Iraku? - Da, ja sam vozač kamiona. Amerikanac sam, radim za CRT.
Jeste li vojnik? - Ne. Saslušajte me, ja sam vozač kamiona, Amerikanac.
Ja sam građevinski izvođač, radim u Iraku. Napali su nas u Bakubi, oni...
Oni su ih pobili. Sve njih.
Koga su pobili? - Druge vozače.
Kažete da se to dogodilo u Iraku? - Da.
Morate mi pomoći. Dali su mi sigurnosni broj, ali mi je ostao u novčaniku.
Sada ne znam gde je. - Gospodine, ovo je hitna služba u Jangstaunu u Ohaju.
Nisam sigurna kako ste nazvali ovde kada se nalazite u drugoj zemlji,
ali ako želite, mogu vas preusmeriti do šerifa. - Ne razumete.
Hajde, hajde, javi se, molim te...
Hvala što ste nazvali Konrojeve. Trenutno nismo kući. Ostavite poruku
nakon zvučnog signala. Hvala.
Linda, dušo, moraš da kontaktiraš Nacionalnu gardu. Ili Pentagon.
Reci im da smo napadnuti u provinciji Dajala u Bakubi. Treba da me pronađu.
Molim te, dušo. Moraš da im pomogneš da me nađu.
Pozdrav, Linda je. Molim, ostavite poruku. Hvala i prijatan dan.
Linda, moraš odmah da me nazoveš. Hitno je. Odmah nazovi ovaj broj.
Ne znam koji se đavo događa.
Zakopan sam u sanduku.
Ne mogu da dišem ovde.
Nazovi me što pre možeš. Molim te, dušo.
Grad i državu, molim? - Ne znam, FBI, bilo gde.
Želite određeni grad? - Nije važno. Samo me spojite sa FBI-jem.
Imam kancelarije u Bostonu, Čikagu, Njujorku, Filadelfiji, Nju Hevnu...
Bilo gde, samo me spojite, molim vas! - Žao mi je, ali ne smem.
Dobro, onda Čikago! Može?! - Ne morate biti bezobrazni. Budite pri telefonu.
Broj koji ste zatražili: 312-421-6700
možete dobiti za dodatnih 25 centi ako pritisnete tipku 1.
Odeljenje u Čikagu, specijalni agent Haris. - Je li to FBI? - Da.
Zovem iz Iraka, zakopan sam negde u pustinji. Morate mi pomoći...
Gospodine, polako. Kada ste bili u Iraku? - Sada sam tamo.
Vozač sam kamiona za CRT. Tu sam 9 meseci.
Vaše ime, molim? - Pol Konroj.
Pole, objasni mi šta se događa?
Moj konvoj je dostavljao stvari socijalnim centrima.
I tada su neka deca počela kamenjem da gađaju kamione.
Zatim je jedna mina eksplodirala i raznela jedan od kamiona.
Ti tipovi su bili iza kuća, a zatim su izašli i pucali na sve u ulici.
Jesi li ti pogođen? - Ne znam, ja sam bio na kraju konvoja.
Mora da su me pogodili kamenom, to je poslednje čega se sećam.
Onda sam se probudio ovde.
Ko te je stavio unutra? - Valjda oni koji su nam napravili zasedu.
Deca? - Ne, oni su nas gađali kamenjem.
A ti Iračani, valjda pobunjenici, stvorili su se niotkuda i zapucali.
Mislio sam da na tebe nisu pucali. - Nisu. Ne znam! Ali na njih jesu!
Molim te, ne viči. - Vičem jer me ne slušaš!
Morate mi pomoći.
Dobro, dobro...
Možete li da locirate poziv? Putem GPS-a ili tako nešto?
Zašto nisu pucali na tebe?
Nemam pojma, samo znam da nisu.
Pole, koji je tvoj broj osiguranja? - Zašto? Zašto?
Koga briga? Zakopan sam usred jebene pustinje! Koga briga za broj osiguranja?
Ja sam američki građanin. Samo pošalji nekoga da me pronađe.
Molim te. - Znaš li...?
Čekaj, ne čujem te.
Čekaj, samo...
Sranje!
Hvala vam što ste nazvali CRT. Kome da usmerim poziv?
Moram odmah da razgovaram s nekim, hitno je.
Ko je to? - Pol Konroj, vozim za vas.
Zovem iz Iraka, moj konvoj je napadnut. - Gospodine, ako je ovo hitna situacija,
pozovite sigurnosni broj koji vam je dat. - Znam, ali uzeli su mi ga.
Ko? - Iračani, mislim. Izgubio sam svest.
Spojiću vas s Alanom Devenportom.
Ko je on? - Šef osoblja.
Ne, ne, čekajte!
CRT svojim klijentima pruža efikasna i trajna rešenja
pri susretu sa izazovima naše brzorastuće globalne ekonomije...
Dobili ste Alana Devenporta, šefa osoblja CRT-a.
Molim, ostavite ime i broj da vas nazovem što pre.
Ja sam Pol Konroj iz Hestingsa u Mičigenu. Vozim za CRT.
Moj konvoj su napali teroristi, pobunjenici, nisam siguran, ne znam.
Zakopan sam u kovčegu. Potrebna mi je pomoć. Preklinjem vas, pošaljite
nekoga da mi pomogne. Mislim da sam u Bakubi, provincija Dajala.
Molim vas, pošaljite mi pomoć odmah. Ne mogu da dišem ovde.
Ne znam koga drugog da zovem.
Jebem ti! Jebem ti!
Pomoć?
Halo? Je li neko na liniji? Halo?
Diše, ne diše Amerikanac? Ha? Diše, ne diše?
Čekaj. Ne razumem šta govoriš. Ko je to?
Amerikanac može, ne može da diše? - Ne, ne mogu. Pustite me odavde.
Pustiti? - Da, molim vas, pustite me.
Vojnik? - Ne, nisam vojnik. Vozač sam kamiona, izvođač radova.
Izvođač radova? - Da, tako je. Nisam vojnik.
Blekvoter? - Ne, nemam osiguravajući ugovor. Ja sam samo vozač kamiona.
Amerikanac? - Da.
Onda ti vojnik.
Ne, nisam. Ovde, sam nenaoružan. Ali vi ste, ipak, pucali na nas.
U glavu i u vrat, i ti više ne lagati.
Ne, ne lažem! Mi smo svi bili vozači.
Čega? - Kamiona! Kamiona koji okolo razvoze stvari. Ja nisam vojnik.
Pet miliona. - Molim?
Pet miliona do 9 uveče ili ostaješ zakopan kao pseto.
Pet miliona od koga? - Tvoje porodice.
Moja porodica nema 5 miliona, inače ja ne bih bio ovde.
Od ambasade.
Ne znam... Da, ambasada će vam platiti ako me pustite.
Pet miliona, do 9 sati uveče.
Pomoć?
Koji je ono broj?
Grad i podatke, molim? - Hestings. Tražim Donu Mičel.
Postoje dve, adrese su Federal Roud i Ardmor avenija.
Ardmor avenija.
Ne... sranje!
Dajte mi tu. - Ardmor avenija?
Da, Ardmor avenija. - Budite pri telefonu, molim.
Broj koji ste zatražili: 269-148-1998 možete...
Hajde.
Gde su svi?
Halo? - Dona, Pol je. - Hej, kako je?
Moram da razgovaram s Lindom, ali ne javlja se. Treba da pričamo, otet sam...
Prešla sam te! Zapravo, nisam kući. Ali ako ostaviš poruku, javiću se što pre.
Dona, moram da razgovaram s Lindom. Veoma je hitno. Pritisni *69
da otkriješ broj sa kojeg zovem i prosledi joj ga... - Pole?
Šta hoćeš? - Da razgovaram s Lindom. Gde je ona?
Ne znam, nisam je zvala danas. Nazovi je. - Jesi li blizu kompjutera? - Da.
Treba da mi pronađeš broj od Ministarstva spoljnih poslova.
Upravo sam krenula u šoping, stvarno nemam vremena... - Molim te.
Je li sve u redu? - Nije sve u redu. Samo mi pronađi taj broj.
Ne deri se na mene, Pole. - Ne derem se!
Da, dereš se. - Samo mi daj jebeni broj! Daj mi jebeni broj!
Pizdo glupa!
Jebi se, kučko! Jebi se!
Šta je? - Dona, izvini što sam vikao na tebe. Nisam smeo.
Samo ću još jednom da te pitam da mi nađeš broj, u protivnom ću umreti.
Molim? - Nemam vremena da objašnjavam.
Sačekaj.
Od Ministarstva spoljnih poslova? - Da.
202-134-4750.
4750? - Da.
Okej. Jebi se.
Ovo je... - Ja sam američki građanin, radim u Iraku.
Otet sam i moram hitno da razgovaram s nekim.
Odakle zovete? - Iz Iraka, ja sam vozač kamiona za CRT.
Moj konvoj je napadnut, a za mene traže otkupninu.
Jesu li otmičari s vama? - Ne, zakopan sam negde.
Zakopan? - Da, u kovčegu, u starom drvenom sanduku.
Probali ste da kontaktirate vojsku? - Imao sam sigurnosni broj, uzeli su ga.
Otmičari? - Da.
Ne znam... Sačekajte, molim. - Ne, nemojte da me stavite na čekanje!
Rebeka Brauning. Upravo su me obavestili o vašoj situaciji.
Moja situacija je takva da mi vreme ističe, a vi me stavljate na čekanje.
Koji vam je đavo? - Žao mi je.
Neka vam ne bude, samo mi pomozite.
Imam par pitanja. - Šalite se.
Čekajte. Odakle vam moje ime? Nisam vam ga rekao, a ni onom tipu pre.
Šta se, kog đavola, događa?
Primili smo poziv od predstavnika CRT-a. Ostavili ste mu poruku? - Da.
Šta ste preduzeli oko moje situacije? - Malo toga možemo iz Vašingtona.
I to je to? Ja treba da trunem ovde jer vi možete malo toga? - Ne.
Moram da znam gde ste bili kada je vaš konvoj upao u zasedu. - U Bakubi.
Uspostavili ste kontakt s otmičarima? - Da, tip hoće 5 miliona do 21h.
Inače...? - Vode me u zabavni park.
A šta vi mislite, gđo? - Učinićemo sve što možemo.
Znači, platićete? - To ne možemo.
Molim? - Politika vlade SAD-a je da ne pregovara sa teroristima.
Jebeš to!
Lako je vama, niste vi zaglavili u kovčegu zakopanom usred proklete pustinje!
Shvatam vašu frustraciju... - Frustraciju? Gđo, ja ću ovde umreti!
Shvatite to!
Halo? - Tu sam.
Onda mi recite kako ćete me izvući odavde.
Koji je broj telefona s kojeg zovete?
Ne znam, zar ne piše na vašem? - Ne.
Možete da zapamtite ovaj broj? - Da. Ne, zapisaću ga.
U redu, zapišite ga. - Samo trenutak.
Može.
410-195-5453.
Čiji je to broj? - Dena Brenera.
On je šef organizacije koja rešava otmice u Iraku.
Organizacija koja se bavi rešavanjem otmica?
Osnovali smo je 2004. za situacije poput vaše.
Situacije, sviđa mi se kako to nazivate.
Jeste li zapisali? - Da.
Nazovite Brenera. Očekuje vaš poziv.
A mediji? Nazvaću njih. - Nemojte. Ponavljam, nemojte kontaktirati medije.
To će zakomplikovati stvar i ugroziti vaše šanse za spasavanje. - Serete.
Nećeš ići da tražiš nešto ako prvo ne znaš da li je nestalo.
Vreme leti, Pole. Zato odmah nazovite Brenera.
Dobro.
Den Brener?
Pol Konroj? - Da.
Pole, rekli su mi šta se događa. Već radimo na tome da te izvučemo odande.
Hvala Bogu. - Imamo vremena do 21h, je li tako?
Tako mi je rečeno. - Dobro, nemamo puno vremena.
Znači, otmičari su te zakopali u zemlju? - Da, u starom drvenom kovčegu.
Pošto imaš signal, pretpostavljam da nisi duboko zakopan.
Ne znam, možda.
Kako stojiš s baterijom? - Manje od pola je ostalo.
Moraš to da sačuvaš, najveće šanse imamo ako pratimo signal mobilnog.
Namešteno ti je zvonjenje ili vibracija? - Vibracija.
Pritisni tarabu da promeniš na zvonjenje.
To manje troši bateriju. - A šta je sa mojim upaljačem?
Imaš upaljač? - Da.
Potraži njime bilo kakve oznake... - A šta sa nivoom kiseonika?
Ne brini sada za to. - Samo pokušaj da pronađeš...
Pokušaj da pronađeš išta što bi moglo da označava gde je kovčeg napravljen.
Dobro, ali požurite. - Radimo najbrže što možemo.
Da li ima još preživelih? - Iz konvoja? Ne znamo još.
Samo sam hteo da pomognem porodici. Nisam znao da će ovako ispasti.
Mislim da niko od nas nije znao.
On je, zove. - Otmičar? - Da, šta da radim?
Znaš njegov broj? Daj mi ga.
A šta sa pozivom? - Prvo mi daj broj.
Javi se!
Halo? Halo? - Dva sata i četiri minuta.
Treba mi više vremena. - Razgovarao si s ambasadom?
Daće novac? - Razgovarao sam s nekim, ali neće da plate.
Neće platiti? - Ne pregovaraju sa teroristima.
Ja sam terorista? - Jesi, ti kurvin sine.
Ti prestrašen, zato ja terorista? - Šta sam ti ja ikada uradio?
Ikada? - Da.
Ovde sam jer je to posao, zarađujem. To je sve.
Ja imati posao dok vi ne došli, moja porodica sad nema ništa. - Nisam ja kriv!
9.11. nije moja krivica, ali vi ste još ovde. Sadam takođe, ali vi ste još tu.
Ovde sam samo zbog posla. Da pomognem obnovu. - Obnovu onoga što ste uništili.
Molim te, prestani! Ja sam vozač kamiona. Ne donosim nikakve važne odluke.
Samo želim kući.
Ti napraviti snimak i tražiti otkupninu. - Može, ako me pustite.
Ti napravi snimak sada.
Molim? Kako? - Snimanje na mobilnom.
Pokraj noge, pročitaj poruku pokraj noge u torbici.
Ne vidim je. - Pročitaj poruku pokraj noge, u torbi.
Dobro, ako napravim snimak, puštate me? - Samo ako dobijemo novac.
Niko neće za mene da plati 5 miliona. - Uzećemo manje, 1 milion.
Ako plate, pustićete me? - 1 milion.
Hvala što ste nazvali Konrojeve. Trenutno nismo tu, ostavite poruku. Hvala.
Sranje.
Pole? - Imam njegov broj. - Čekaj. Dobro, može.
07902-24-921.
Ovo je vrlo važno, Pole. Osim ako nemaju klonirani broj, lako ćemo ih locirati.
A mene? - S tobom imamo problem.
Izgleda da tvoja linija ide preko egipatskog operatera.
Šta to znači? - Da neće biti lako.
On želi da napravim snimak. - Nemoj, odugovlači koliko god možeš.
Ako će me izvući odavde, snimiću ga. - Ne želimo da ovo završi na Al Džaziri.
Mi? - Da, ovo ne sme da se pretvori u međunarodni incident.
Vi samo o tome brinete, a šta je sa mnom?
Brinemo i o tebi, zato smo... - Ne, ne brinete.
Baš vas briga za nas. Osam prijatelja mi je poginulo, šest danas.
Nemamo nikakvo oružje ni zaštitu.
Zato što niste vojnici. - Recite to njima!
Pole, slušaj. - Recite to ljudima koji su ubili moje prijatelje!
Radimo najbolje... - Ne radite! - Smiri se.
Znam kako to ide, vas zanimaju samo tajni projekti i unutrašnja politika.
Da sam ja neki diplomata ili neko važniji, već biste me dosad izvukli.
Ali nisam, zato bi trebalo samo da ćutim i umrem.
Ostani usredsređen. - Jebi se, Dene.
Slušaj me, naša najveća briga je da te pronađemo.
Trudimo se isto kao što bismo se trudili i za nekog generala.
Takvim zapitkivanjem bukvalno trošiš vazduh.
Jesi li dobro, Pole?
Ko su ti ljudi koji su me stavili ovde?
Obični ljudi, poput mene i tebe.
Ja nisam terorista. - Nisu ni oni.
Kako znaš?
Da nemaš smeštaj, hranu... Greška. Da tvoja porodica nema to,
šta bi učinio za njih? - Ne bih nikoga ubio.
Kako možeš da budeš siguran? - Zašto je to uopšte bitno?
Oni su kriminalci, očajnici. Nije im stalo ni do čega, osim do novca.
Onda im platite. - Veruj mi, da imamo izbora, odmah bih to učinio.
Koliko je bilo ovakvih slučajeva? - Otkad sam ovde? Na desetine.
Novinari, izvođači radova, vojnici... Jedan od retkih poslova koji uspeva tu.
Koliko ste ih spasli?
Koliko? - Ne puno.
Reci mi njihova imena. - Čija?
Bilo koja od njih. - Čija?
Uveri me da ti je stvarno stalo do njih.
Mark Vajt. - Ko je on?
Momak iz Nju Hempšira. Student medicine, 26 godina.
Došao je ovde da pomogne lokalnim doktorima.
Šta mu se dogodilo? - Pobunjenici su ga oteli.
Kada? - Pre otprilike tri nedelje.
Sećaš se njegovog imena. - Sećam se svih imena.
Je li...? - Da, živ je.
Gde je on sada? - Kući.
Verovatno je srećan što se vratio u školu.
Želim da izađem odavde.
Pronašli smo ga, pronaći ćemo i tebe.
Kako?
Već pratimo tvoj broj.
Stvarno? - Jedinica je već na putu do tamo.
To je dobro. - Da?
Šta ću do tada?
Znam da je teško, ali opusti se. Što si više uzbuđen, više trošiš vazduha.
U redu, hoću.
Patim od anksioznosti. Pijem tablete zbog toga.
Imaš kod sebe? - Da. - Dobro, popij ih.
Moraš da sačuvaš kiseonik kako god znaš.
Koristiš i dalje upaljač? - Više ne.
To je dobro.
Osećam se odvratno. - Moraš da se smiriš i sačuvaš bateriju.
Očekujemo više informacija u roku od 10 minuta. Nazovi me onda.
Drži se, Pole. - Trudim se.
Da? - Ti napravio snimak? - Ne.
Napravi snimak. - Prvo me pustite.
Ne! Napravi snimak sada, u sanduku.
Ne mogu! Ne mogu da pročitam šta piše na papiru!
Napravi snimak odmah! - Jebem ti!
Kiseonik, kiseonik...
Hajde, hajde.
Hajde, hajde, hajde.
Starački dom "Mauntin Vju".
Molim vas, hteo bih da razgovaram sa Merijen Konroj.
Dobro, samo da joj odnesem bežični telefon. Sačekajte trenutak.
Halo? - Mama, Pol je.
Ko? - Pol, tvoj sin.
Moj sin? - Dobro, mama.
Kako si? - Dobro.
Ko je to? - Mama, ja sam, Poli.
Poli? - Da.
Živeli smo u ulici Kolfaks, u dvospratnoj kući. Sećaš se?
Poli? - Da.
Ja sam. - Poli?
Da, Poli je.
Kako je sve kući? - Mnogo lepo.
Ja i tvoj tata svako veče igramo karte.
Mislim da tata nije tu s tobom.
Kako si, dušo? - Ne baš dobro.
Ovo je možda poslednji put da se čujemo. - To je lepo, dušo.
Jesi li dobila cveće koje sam ti poslao pre nekoliko meseci?
Cveće? - Da.
Da, poslao sam ih... Nije važno. Slušaj, sada moram da idem.
Samo sam hteo da te čujem. Volim te, mama.
Volim te, mama...
Da, dušo. Ja i tvoj tata igramo karte svako veče.
Pozdravi tatu.
Ne, ne, ne!
Napravio snimak? - Nemojte da joj naudite!
Ubićemo je ako ne napraviš snimak. - Nemojte!
Američki milion. - Hoću, obećavam. Obećavam.
Ona ima dvoje dece. - Ja imam 5, sada samo jedno.
Čekaj! - Nema čekanja, imaš 3 sekunde!
Tri... - Dobro, napraviću snimak!
Dva, jedan... - Dobro, napraviću snimak!
Moram da prekinem da bih snimio, može? - Imaš 3 minuta da ga pošalješ.
Zovem se Pol Konroj. Američki sam građanin iz Hestingsa u Mičigenu.
Ja sam civil, vozač kamiona za CRT.
Otet sam negde u Iraku i treba mi jedan milion do 21h po bagdadskom vremenu,
inače ću umreti u kovčegu u kojem sam zakopan.
Rečeno mi je da ako neko plati, pustiće me.
U protivnom, umreću ovde.
Ove pretnje su ozbiljne i biće izvršene.
MOJ BROJ
Imam te.
Dobro, dobro...
Hajde, javi se, javi se...
Pozdrav, Linda je. Molim, ostavite poruku. Hvala i prijatan dan.
Linda, ovo je broj mobilnog, našao sam ga: 0792-42-884.
Moraš prvo da ukucaš međunarodni kod za pozive.
Volim te. Nazovi me odmah, molim te.
Sranje.
Zovem se Pamela Luti. Ugostiteljski sam radnik
u isturenom odeljenju "Anakonda", poslodavac mi je CRT.
Niko nije pristao na zahteve mojih otmičara i...
Molim vas, nemojte!
To je vrlo važno. Odakle zovete?
Broj koji ste zatražili: 269-948-1998...
... očajnici. Nije im stalo ni do čega, osim do novca.
CRT svojim klijentima pruža efikasna i trajna rešenja
pri susretu sa izazovima naše brzorastuće globalne ekonomije...
Pet miliona do 9 sati uveče.
Hvala ste nazvali Konrojeve. Trenutno nismo kući. Ostavite poruku...
Što si napravio snimak? - Sve je to hrpa laži.
Šta to? - Sve ovo.
Sve šta? - Baš vas briga za bilo koga od nas.
Pronaći ćemo te. - Odjebi, Dene.
Razgovaraćeš sa mnom dok ne umrem.
Nemoj da posustaješ sada, moraš biti jak. - Naravno.
Niste učinili ništa. - Nismo ni znali da je oteta.
Poslala je tri snimka. - To su joj oni rekli da kaže.
Zašto? - Ne znam.
A šta onda znaš?
Da je tvoj snimak pogledalo 47 000 ljudi na Jutjubu.
I sve važnije svetske mreže su ga prenele, uključujući Al Džaziru.
Sada tvoji otmičari nemaju izbora nego da nastave sa izvršenjem.
Našao sam broj ovog mobilnog.
Kako? - Koga briga?
Setio sam se kako, ti nisi. Zašto?
Zato jer nisam.
I u tvom i u slučaju svih ostalih ljudi, neke stvari znam, a neke ne.
Kako ću se ja ikada izvući odavde?
Broj je bio kloniran, ali blizu smo, veoma blizu.
Blizu džamije sam. Čuo sam poziv na molitvu.
Dobro, to znači da smo u tom području.
Blizu ste?
Razgovarao sam sa vojnicima iz 3. divizije, koji su pratili tvoj konvoj.
Živi su? - Nisu svi.
Oba Bredli tenka su pogođena. Ostali su se našli u manjim okršajima.
Šta se tamo dogodilo, Pole?
Pole? Pole?
Upomoć! Upomoć!
Sranje!
Jebem ti!
NEMA MREŽE
Hajde, hajde...
Halo? Ko je to?
Pol Konroj? - Da, ko je to?
Ja sam Alan Devenport, šef osoblja u CRT-u. - Ostavio sam vam poruku.
Takođe sam se čuo sa R. Brauning iz ministarstva.
Možeš li mi reći kakva je situacija? - Pogoršava se.
Dogodila se neka eksplozija i pesak pada unutra.
Ostalo mi je pola sata... - Polako. Pokušaj da ostaneš miran, Pole.
S kim si razgovarao?
Sa otmičarima, Denom Brenerom iz organizacije za rešavanje otmica.
A sa medijima? Znam da je tvoj snimak procurio, ali da li si
direktno s nekim razgovarao? - Ne.
Dobro, tako treba i da ostane.
Važno je da ova situacija bude obuzdana koliko god je moguće.
Situacija i jeste poprilično obuzdana!
Pomozite mi! Šta radite da mi pomognete?
Znam da si uzrujan, ali rečeno mi je da su vrlo blizu,
zato se nadajmo da ovo neće još dugo potrajati.
Da, hvala Bogu.
Sada ću prebaciti na snimanje.
Samo trenutak.
Ja sam Alan Devenport, šef osoblja u CRT-u.
Datum je 23., 2006.
Razgovaram sa Polom Konrojem.
G. Konroj, jeste li svesni da snimam ovaj razgovor?
Šta? - Molim, odgovorite na pitanje.
Sranje. Da, da.
Imam li vaš pristanak? - O čemu se radi?
Treba da odgovorite sa da ili ne. - Da! Da! - Hvala.
Kad vas je zaposlio CRT? - Pre 9 meseci, u januaru.
Šta je sve ovo? - U službenim dokumentima piše 4. januara. Tačno?
Koga briga? Ovo je jebena ludnica.
4. januara, je li to tačno? - Da.
Jeste li početkom vaše obuke upoznati sa opasnostima koje slede uz ovaj posao?
Onda kad sam došao u Dalas, a vi ste rekli da će svi kamioni biti naoružani
i da su stakla otporna na metke? I da u Iraku nikada nije bilo sigurnije?
Mislite li na to? - Treba da odgovorite sa da ili ne. - Da.
Jeste li tada primili i potpisali ugovor sa CRT-om u kojem pišu svi uslovi?
Da, da, potpisao sam hrpu toga.
Da ili ne? - Da, potpisao sam ugovor.
Je li tačno da ste oteti pre 2 sata?
Da, mislim da je to dobra procena situacije, jebeni idiote. Čemu sve ovo?
Naša pravna služba zahteva da dobijemo priznanje zaposlenog
da razume razloge svog prisilnog napuštanja firme.
Ovime se prekida vaš rad sa CRT-om. - Čekajte, čekajte. Što?
Imamo informaciju da ste bili u vezi sa radnicom CRT-a, Pamelom Luti.
Ne, čekajte... - U ugovoru je jasno stajalo da će se sve veze
romantične ili seksualne prirode osuditi kao neumesne, te kao
osnova za trenutno otpuštanje. - Bili smo samo prijatelji.
Naši dokazi kažu drugačije. - Vaši dokazi su pogrešni.
Takođe smo dužni da vas pravno obavestimo
da, s obzirom na to da tehnički niste bili radnik CRT-a u vreme otmice,
nismo odgovorni za eventualne ozlede koje se mogu desiti nakon otpuštanja.
U vašem slučaju to uključuje ovaj incident i posledice koje iz njega slede.
Šta je sa mojim životnim osiguranjem? Mojoj porodici je potreban taj novac.
Pošto ste bili živi do trenutka otpuštanja... - Nemoj ovo da radiš.
Razumete sve? - Nemoj ovo da radiš.
Jeste li razumeli sve što vam je rečeno, g. Konroj?
G. Konroj?
Ti si govno.
To je bio intervju sa Polom Konrojem. Sada ću ugasiti uređaj za snimanje.
Vi ste me stavili ovde.
Žao mi je.
Javi se, molim te.
Pole, jesi li to ti? - Oni su mrtvi.
Kako znaš? - Jednostavno znam.
Tri lovca F-16 su sravnila deo grada sa zemljom pre par minuta.
Da, znam. Bilo mi je zabavno.
Jesu li znali da sam tu?
Da.
Je li ih bilo briga?
Ti ljudi koji su me oteli... Ako su mrtvi, ne mogu da ti kažu gde sam.
Još uvek možemo da pokušamo sa lociranjem tvog signala.
Već ste pokušali. - Možemo ponovo.
Gotovo je, zar ne? - Ne.
Da.
Šta bi trebalo da uradim?
Ne znam.
Čudno je. - Šta to?
Kad znaš da je ovo kraj.
Voleo bih da je ovo ispalo drugačije, Pole.
I ja isto.
Zovem se Pol Stiven Konroj.
Broj osiguranja je 048-32-1198.
Datum rođenja 23.3.1976.
Ovaj snimak će poslužiti kao moja oporuka.
Svojoj ženi, Lindi Konroj, ostavljam 700 dolara ušteđevine
i sve što je ostalo od mog zajma.
Svom sinu, Šejnu Konroju...
Svoju odeću, ostavljam ti svoju odeću, koju ćeš verovatno baciti.
Dobro, ovu na meni nećeš.
Zapravo, nemam...
Voleo bih da ti imam nešto više da ti ostavim.
Možda da sam slavni igrač bejzbola ili neko ko radi u uniformi,
imao bih da ti ostavim nešto više.
Ali možeš da budeš jedan od njih ako to želiš.
Samo mi obećaj da ćeš se brinuti o mami kada budeš stariji.
I... ne znam.
Pokušaj da uvek postupaš ispravno...
Puno te volim, Šejne.
Možda ti to nisam dovoljno puta rekao,
a možda i jesam, ne znam.
To verovatno znači da nisam.
Izvini, Linda. Trebalo je da te poslušam.
Niste mrtvi. Halo?
Gde je novac? - Ne znam.
Kako, ne znam? - Ne znam gde je.
Lažljivče! - Govorim istinu, kunem se!
Od ambasade nabavi novac, odmah! - Ne mogu!
Treba mi još vremena, molim vas. - Ne. - Pesak mi ulazi ovde.
Molim vas, pustite me i nabaviću vam novac!
Ti puštaš krv, oni daju novac. - Ne.
Odreži palac, pošalji snimak.
Neću to da uradim. - Hoćeš. - Ne. - Ne?
Pustite me odavde, onda ću učiniti sve što hoćete. - Imaš ženu?
Da, i sina. Želim da odem kući da ih vidim. Molim vas, gospodine.
"Gospodine"? - Da, govorim vam to iz poštovanja.
Ulica Istočni Volnat br. 243. Hestings, Mičigen, SAD.
To je moja... Zašto to spominjete?
Ti puštaš krv, ili će oni. - Ne.
Vi ste niko i ništa, ne možete doći do njih.
Vi ste seljaci i jebeni kriminalci. Vi i ne znate gde je Mičigen.
Detroit. En Arbor.
Pogledali ste kartu, to je sve.
Ti puštaš krv, ili će oni. Imaš 5 minuta da pošalješ snimak.
Pozdrav, Linda je. Molim, ostavite poruku. Hvala i prijatan dan.
Linda, slušaj me, ti i Šejn morate negde da pobegnete.
Nemojte da se vraćate kući. Idite bilo gde drugde.
Ti tipovi znaju gde živiš, ukrali su mi vozačku.
Možeš da odeš kod šerifa, ali nemoj da se vraćaš kući.
Blagi bože.
Ovo je Denijel Brener. Molim, ostavite poruku nakon signala.
Breneru, gde ste?! Tip je živ, upravo me nazvao!
Ne mogu da ih nađu, ne mogu da ih nađu.
Zovem se Pamela Luti.
Ugostiteljski sam radnik u isturenom odeljenju "Anakonda", poslodavac mi je CRT.
Niko nije pristao na zahteve mojih otmičara i...
Molim vas, nemojte!
Jebem ti!
Jesi li dobro?
Pole, Brener je.
Pole, jesi li tu? - Jesam.
Upravo dolazimo po tebe. Čuješ li me? Znamo gde si.
Dolazite? - Skoro smo stigli.
Koalicione snage su pokupile šiitskog pobunjenika. Zna gde je zakopan Amerikanac.
Pokazaće nam gde ako ga pustimo.
Dolazite po mene? - Praktično smo već stigli.
Morate da požurite. Pesak...
Samo izdrži još 3 minuta. Uskoro će sve biti gotovo, obećavam ti.
U redu. - Tri minuta, nazvaću te kad dođemo.
Hvala, sada moram da prekinem. Nazovi me.
Linda?! - Pole, jesi li to ti?
Reci mi da si ti. - Ja sam.
Šta ti rade tamo? Molim te, reci mi da si dobro. - Dobro sam.
Upravo sam gledala vesti. Ostavila sam mobilni kući... - U redu je.
Kažu da si povređen? - Sve će biti u redu.
Hvala Bogu.
Dolaze po mene, biće sve u redu. - Tako sam se bojala da ću te izgubiti.
Tako te mnogo volim. - I ja tebe.
Nije trebalo da dođem ovamo. Izvini, trebalo je da te poslušam.
Dušo, nije važno, samo želim da se vratiš kući. - Hoću.
Zakuni se. - Kunem se, kunem se da hoću.
Tako te mnogo volim. - Znam.
Ovde su, moram da prekinem.
Odmah me nazovi. - Hoću, volim te.
Zakuni se još jednom. - Kunem se.
Vrati mi se!
Idemo! - Breneru?
Pole? - Ja sam.
Morate da požurite, skoro je puno!
Ne čujem. Jeste li blizu? - Još samo malo!
Brže!
Ne mogu da vas čujem! Gde ste? - Još samo malo!
Brže! Nastavite da kopate!
Molim vas, otvorite ga!
Brže, brže!
O, moj bože. - Šta je?!
Jako mi je žao, Pole. - Molim?!
To je Mark Vajt, doveo nas je do njega.
Žao mi je.
Žao mi je, Pole. Jako mi je žao.